SPI International uvádí
Premiéry miluju!
- Jak se daří? - Charlesi! - Sire Herberte!
- Moje choť. - Smím vám dát hubičku?
- Pan Barrie opět zazáří? - Náš Skot je génius.
A já pyšný producent. Zájem o tu hru je i v New Yorku.
Na shledanou na Broadwayi!
HLEDÁNÍ ZEMĚ NEZEMĚ
Herci na místa!
Připravte se, prosím. Na místa...
Zaujměte místa.
Diváci přicházejí.
- Bude plno. - Prosím? - Bude plno.
- To je dobře. Kdy začneme? - Za deset minut.
Premiéry miluju! Pak si zatančím s vaší chotí.
Dobrý večer, pane Frohmane.
Lepší hru jsem neprodukoval pětadvacet let.
Díky za tu laskavost.
- Pro vás cokoli, Charlesi. - Nebudete litovat.
- Máš lístky? - Jistě. V kapse.
- Paní Barrieová! - Pane Snowe...
Chtěli jsme pohovořit s vaším panem manželem.
- Viděla jste ho? - Netuším, kde zrovna je.
- Chybíte nám na jevišti. - To už je dávno.
- Najdete svá místa? - Jistě.
Uvidíme se na večírku.
Připomeňte panu Barriemu, že má premiéru. Díky.
Podle hry "Muž, který byl Petrem Panem"
Zavřete.
LONDÝN 1903
Podle skutečných událostí
Nebudu obtěžovat. Počkám vedle.
Je tam chladno, tady se topí.
Promiňte, pane. Paní vzkazuje, že už se hraje.
- Ale to víte. - Nelíbí se jim.
- Prosím? - Tváří se jak u zubaře. Proč?
- To bych neřekl. - Vám se to představení líbí?
- Mě jen najali... - Tak co? Nebudu se zlobit.
- Já se v tom nevyznám... - Je to hovadina?
- Hovadina, pane? - Stojí za prd. Jen to řekněte.
- "Za volskou bzdinu, pane Barrie." - Stojí za volskou bzdinu.
- Já to věděl! - Neviděl jsem ji! - Děkuji vám.
Dovolíte mi zanotovat?
Děsný kus...
- Stálo to za starou belu. - Příšerná nuda.
S kapitálem se rozlučte!
- Omlouvám se. - S další hrou prorazíme.
- Ovšem, Jamesi. - Hodně jsi do toho vložil.
- Touhle ztrátou netratím. - Opravdu? - Ne.
Minule jsi nepřišel.
Snad jsi neupřednostnil psaní před kriketem?
Chcete mluvit s panem Barriem, že?
- Neměli bychom ho rušit. - Proč ne?
Jde o pořadí při odpálkování...
Jamesi!
- Pan Snow s chotí. - Pane Barrie...
- Chtějí s tebou pohovořit. - Skutečně?
Pozoruhodná inscenace, viďte?
Myslíte? Díky. Jsem rád, že se vám líbí.
Jak se zamlouvala vám?
- Dokážu psát lépe. - Ano?
BARRIEHO HRA NEZAUJALA
- Mary! - Ano, Jamesi?
Chceš jít se mnou do parku? Je krásně.
Budeš pracovat?
- Asi ano. - Tak tě nechám pracovat.
- Dobré ráno, pane Barrie. - Dobré ráno, Emmo.
Přeji vám pěkný den.
Běž! Přines míček!
Hodný pejsek. Chyť ho!
Čípak jsi?
- Promiňte, šlapete mi na rukáv. - Ano?
Omlouvám se.
- A ty mi ležíš pod lavičkou. - Bohužel musím.
Zlý princ George mě uvrhl do kobky. Promiňte.
Co naplat, když jsi v kobce. Můžu ti podstrčit klíč.
Radši ne. Zlý George už mnohé umučil.
Neobtěžuje vás? Bratr je velice dotěrný.
Princ George, že ano?
Ten hrozivý tyran, který nebožáka uvěznil.
To ne, jen neochvějný a laskavý vládce.
- Jak že se jmenuješ? - Michael.
- Co Michael spáchal? - Je můj mladší bratr.
Dostatečný důvod.
- Nemohu tě osvobodit. - To nevadí.
- Můžeme si pohrát s vaším psem? - Jen běžte.
- To je Jack. A Michaelovi je pět. - Proto jsem v žaláři.
- Promiňte. Neobtěžují vás? - My neobtěžujeme, mami.
- Michaeli, vylez. - Nemůžu, jsem v žaláři.
J.M. Barrie. Těší mě.
Ten spisovatel? Sylvie Llewelyn Daviesová.
- Spisovatel? - Ano. - Dramatik. A slavný.
- Zrovna jste asi psal... - Nic se neděje.
- Kde je Petr? - Co píšete?
Teď zrovna bavím lidi od dvora se svým medvědem Porthosem.
Přivedete-li bratra Petra, princi Georgi,
uspořádám představení výměnou za tohoto vězně.
Dobrá.
Věnujte ctěnou pozornost především zubům.
Vykutálení krotitelé medvědovi zuby vytrhnou,
jiní zbabělci nasadí šelmě náhubek.
Jen pravý mistr zvládne číslo i bez toho.
Proč jsi mě sem přivedla?
- Petře... - Vždyť je to jen pes.
Ale miláčku...
"Jen" pes?
Porthosi, neposlouchej ho.
Porthos sní o tom, že je medvěd. Chceš mu ten sen zhatit?
Jediným slovem rozbít na padrť?
Jako bys řekl, že někdo nesleze horu, vždyť je jen člověk.
Anebo "tohle není diamant, jen nerost". Jen...
Tak z něj udělejte medvěda!
- Petře! Jak se to chováš? - Takovýma očima ho neuvidíš.
A přece stačí jen špetka fantazie...
Otočím se, a náhle je tu světoznámý medvěd Porthos!
Zatanči si se mnou.
Světoznámý medvěd Porthos!
Děkuji vám. To jsem ještě neviděla.
Jsme tu denně a medvěd se rád předvede.
- Třeba vás zítra potkáme. - Třeba.
- Petře, honem. - Na shledanou.
- Petře, tebe to nebavilo? - Viděl jsem lepší představení.
Michael chtěl medvěda k sobě do žaláře
a Petr tvrdil, že Porthos není medvěd.
Snad je zítra zase uvidím.
- A ona se jmenuje jak? - Sylvie.
Myslím, že Daviesová.
- Llewelyn Daviesová? - Ty ji znáš?
Vím, kdo je. Přece ta z rodiny du Maurierů.
Otec byl výtvarník,
bratr je herec a s manželem se něco stalo...
Už vím. Umřel. Na rakovinu čelisti.
To je hrozné.
Zbyli po něm čtyři synové a mizivé jméní.
Nebýt výpomoci její matky...
Jamesi...
Pozveme je na večeři.
- Myslíš? - Určitě.
Paní du Maurierovou ráda poznám. Zná důležité lidi.
Co to píšete?
Nic příliš významného.
Já psát neumím.
Psal sis někdy deník?
Nezkoušel jsi divadelní hru?
Tak jak to můžeš vědět?
- Prostě to vím. - Aha.
- Kde máš dnes matku a bratry? - Doma. Maminka pokašlává.
Rádi by vás viděli. Někdy odpoledne.
Nechám vás psát.
Petře! Tak na shledanou.
Proč jsi mi neřekl, že ta hra není dobrá?
Proč jsi mi to neřekl ty?
Pronájem divadla nepustím. Ani herce.
- Další hru nemám. - Napíšeš ji.
- Viď? - Uvidíme.
Podepište mi to, pane Frohmane.
Neměli tu hru brát tak vážně.
To oni ji tak předělali.
- Kdo ji předělal? - Kritici.
Předělali ji na závažnou.
A co to přitom je?
Jak se tomu říká?
- Hra. - Právě.
ZLATOKOPECKÁ SPOLEČNOST
Vrať nám chlapce, rudochu!
Moji lidé udělat z něj indiánského bojovníka.
Náčelník Tekoucí nos ho nepustit.
Jsem raněn, Petře. Času málo.
Jako orel roztáhni perutě a leť nad nepřítelem.
A náčelníkovi pověz o mé hrdinné porážce.
- Indiáni přece nelétají. - Ale ano. Leť!
- Ten rudoch tě unesl. - To ne!
Ty ztratil se. Já naučit tě indiánským způsobům.
- Beru tě za syna. - Nejste můj otec!
- Mám ho! - Pusť mě! - Nechte toho!
- Varuju tě! - To se bojím! Jsi kazisvět.
Přestaňte!
- Nech mě, Georgi! - Petře!
- Moc mě to mrzí. - Není to vaše vina.
- Možná je. - Aspoň se díky vám zapojil.
- No to mám úspěch! - Mně se to nepodařilo.
Petr se po otcově smrti změnil.
Ani se nevyplakal.
Zármutek působí na každého jinak.
To ano.
Moje žena by vás a chlapce ráda pozvala. I vaši matku.
To je od ní milé.
Ty oblečky vám moc sluší.
Paní du Maurierová, lituji, že vás poznávám až teď.
- Jste velmi laskavá. - Na dobročinných sbírkách
jsem tolikrát viděla vaše jméno mezi pořadateli.
Ráda bych se také zúčastnila, jen najít čas.
Já zase nemám čas na jiné věci. Vedu dvě domácnosti.
- Sylvie nechce hospodyni. - Máti!
Mohli by bydlet u mě, ale to se jim nezamlouvá.
Teď ne, máti.
- My pomáháme s úklidem. - Nepřerušuj, Georgi.
- Co je to? - Promiňte, babičko.
Pane Barrie, prý si hrajete s mými vnuky.
To oni si laskavě hrají se mnou.
Onehdy jsme se na zahradě vydali až do Afriky.
Pana Barrieho štípla... Co to bylo?
Moucha tse-tse. Hrůza.
- Otekl jak hroch. - Prsty měl jak buřtíky!
- Pustili jsme ho po řece jako vor. - A ulovili jsme spoustu ryb!
Jamesi...
Prosím tě...
- Děkujeme. - Byl to krásný večer.
To byla pohroma.
Učiněné utrpení...
Jak to? Já si to užila.
Ale Jamesi... "Já zase nemám čas na jiné věci!"
- Jak mě odsoudila! - Jak to?
Dospělý muž, a hraje si s dětmi.
S nimi se do lepší společnosti nedostanu.
Já to tak neberu. Jsem s nimi rád.
Je nám dobrým přítelem.
Ale co z toho? Snad nechceš...
Chceš s nimi trávit odpoledne?
Dnes pouze s pomocí větru a své fyzické síly
prozkoumá George ovzduší v připoutaném vznášedle.
Tak běž, Georgi!
- Chce to větší rychlost. - Já taky!
- Georgi, drak potřebuje ocas. - Počkejte.
- Vezměte si tohle. - Dobrý nápad.
Jdeš s námi, Petře?
- Porthosi! - Teď to půjde.
Porthosi, půjč nám zvoneček.
- Michaeli, zkusíš to? - Ano.
- Neumí tak rychle běžet. - Ale umí. - Ať to zkusí.
Vraťme se nahoru.
Georgi, zvedni ho. A ty běž!
Běž, Michaeli!
- Já to říkal. - Neběží dost rychle.
Nepůjde to, když nebudete věřit.
- Vrať se na místo. - Zkus to znovu.
Ani krapítek pochybnosti! Drak poletí!
- Dokážeš to. - Běž, Michaeli!
- O čem dnes píšete? - Dělám si poznámky.
Vyjasním si je, až si je pak přečtu.
Něco o tom drakovi?
Proč se ptáš?
Nevím. Kdybych byl spisovatel, vyprávěl bych o dnešku příběh.
Měl bys. To je výtečný nápad. Zkus to.
Snad se s ním nebavíte o ničem vážném.
Jenom o hloupostech.
Můžeme ho mít na večeři?
Pozvat ho na večeři. Nejsme lidožrouti. Zůstaňte.
Sylvie! Kde jste byli?
Pouštěli jsme draka a bavili se. Já nevěděla, že přijdeš.
Zapomněla jsi. Přinesla jsem večeři.
- To jsi nemusela. - Nic tu nemáš.
- Spíž máš prázdnou. - Máti, prosím tě...
Očistěte si boty. Chcete přece mamince pomáhat.
- Kabát se věší na ramínko. - Uvidíme se zítra?
- Ne. Zítra budete pomáhat doma. - Máti, to není nutné.
Na všechno nestačíš. Jsi celá uřícená. Vyčerpáš se.
Děkujeme za krásný den, Jamesi. Promiň, máti.
A od zítřka tu zavládne kázeň.
Nikdo neunikne...
- Dobrý večer, pane Barrie. - Dobrý večer, Sáro. Emmo...
Zmeškal jsi večeři.
Najím se později. Chci něco napsat.
Určitě? Kachna byla znamenitá.
- Sára nechala Emmu vařit. - Opravdu?
Nemůžeme Emmu občas půjčit Daviesovým? Nemají kuchařku.
Tak paní Daviesové u nás chutnalo?
Jistě by se jí výpomoc hodila.
Jak jsi dobročinný!
Můžeme jí půjčit i nádobí a ubrusy.
- Má je asi opotřebované. - Přestaň, Mary.
A ona nám může poslat to, co chybí tady.
Třeba mého manžela.
- Doma ho vídáme zřídka. - Nijak sis nestěžovala.
Urození pánové a dámy,
Jeho Výsost, král Michael Dobrotivý, ochránce říše.
- To žezlo je ze dřeva. - Na snění máme rozpočet.
Všichni myslí, že je ze zlata, ale je to jen poleno.
Účel světí prostředky, Petře.
My jsme to poleno proměnili ve skvoucí zlato.
- Tu máš. - Co to je?
Velcí autoři začínají s koženou vazbou a úctyhodným názvem.
Otevři ji.
Trosečníci.
Líčení strašlivých dobrodružství bratří Daviesových.
Věrně zaznamenal Petr Llewelyn Davies.
Za takový titul by Kipling spolkl vlastní ucho.
Probodni ho, Georgi! Dokážeš to!
Stejně nevím, o čem psát.
Piš o čemkoli. O své rodině. O mluvící velrybě.
Jaké velrybě?
Lapila se v tvé fantazii a chce ven. Posaď se.
I já píšu o dobrodružstvích bratří Daviesových.
- Hru? - Ano, bude to hra.
Poctil bys mě, kdybych směl jednu postavu nazvat po tobě.
Nevím, co mám říct.
Řekni ano.
Jsi chlapík.
Porthosi, to je můj ručník!
Měl jsi být už půl hodiny v posteli!
Příliš jim povoluji.
Chlapce nesmíte posílat spát. Probudí se zase o den starší.
Ani se nenadějete, a jsou dospělí.
Jejich otec by se zděsil. A psa by přivázal venku.
Poslední v posteli je chlupatá ropucha!
Hodně pro mé chlapce znamenáte.
Hlavně pro Petra.
Petr se snaží dospět až příliš rychle.
Asi věří, že dospělí se tak netrápí,
když o někoho přijdou.
Já v jeho věku přišel o bratra Davida.
- Matku to téměř zahubilo. - Jamesi, to je mi líto.
- Nebohá matka. Přijít o dítě... - Ano.
Proležela dlouhé měsíce. Nechtěla jíst.
Já se ji snažil obšťastnit,
ale ona chtěla jen Davida.
A tak jednoho dne
jsem se za Davida převlékl
a šel za ní.
Jistě jste ji k smrti vylekal.
Tehdy se na mě poprvé...
podívala.
A dětství chlapce Jamese skončilo.
Říkal jsem si, že odešel do Země Nezemě.
- Kam? - Do Nezemě. Tam je krásně.
Ještě s nikým jsem o tom nemluvil.
Nikdy.
Jaké to je v té Zemi Nezemi?
Jednou vás tam vezmu.
Ten kluk je víla?
Ne, je nepotlačitelný duch mládí. Zvoněnka je víla.
- Ta ženská? - Není žena, je víla.
- A on je věčně mladý chlapec. - Nikdo přece není věčně mladý.
Má svůj vysněný život a věří v něj tak usilovně,
že se mu ten život zjeví.
Jsem tvůj přítel. Máš za sebou propadák. Ten kluk je víla?
- Má vílu. - Ta si říká Zvoněnka.
A ta tvá pirátská loď pluje v hektolitrech vody.
- Chce to hodně vody. - Chce to hodně peněz.
- Vodu můžeme předstírat. - Tak to bude trhák!
- Víš co, taky si vysním život... - Věř v něj usilovně.
- A zjeví se mi ty peníze, viď? - Přesně tak.
- Proč má krokodýl v břiše budík? - Spolkl ho. - Jak jinak!
- Zabodovali jsme? - Výborně.
Pozvu chlapce na zápas, a je to debakl.
- Vlastně je to dokonalé! - Jsi s nimi hodně, viď?
- Jak jen to jde. - Přeju ti to.
Paní Daviesová si to taky užívá.
Ale uvědom si, co říkají lidé, Jamesi.
Říkám ti to, protože ty klepy nepřestanou.
Nedivím se. Co se říká?
Tak dobře. Že jsi s paní Daviesovou víc než se ženou.
Je vdova...
Jsem přítel, nic víc.
Taky se povídá, jak trávíš čas s chlapci. A proč.
To je skandální.
Něco tak ohavného. Jsou to nevinné děti!
Najdeš jiskřičku štěstí, a hned ji někdo chce udusit.
- Na nesmysly dá málokdo. - Tak proč s nimi nikdo nesedí?
Když jsi trochu známý, lidi tě sledují a chtějí ti uškodit.
Vaší ženě nevadí, že v domku strávíme léto?
- Stejně tam nejezdí. - Je to úleva, odjet z města.
- Budete náš navštěvovat? - Ovšem.
- Jste tu všichni? - Můžu řídit? - Ne.
Z cesty, udělám z vás fašírku!
- Už tam budeme? - Za chvíli.
Už vidím ten domek!
Neroztrhejte si oblečení!
- Za mnou! - Pozor na kopřivy!
Chcete si to tu prohlédnout?
- Ano. - Tudy.
Kapitánu Čerňousovi neunikneš! Na loď s tebou, mládenče!
Buď se taky staneš pirátem,
nebo tě hodíme žralokům.
- To je nádhera! - Anebo krokodýlům?
- Nikdo neunikl, kapitáne. - Činil ses znamenitě.
Teď máte možnost promluvit.
Kdo z vás vloží své naděje v život na moři?
- Já! - Nedomluvil jsem.
Kdo zde prožije nejnebezpečnější část zakrátko zmařeného života?
Co to děláš? Ty se mi na lodi chichotáš?
- Co jsi řekl? - Jsem připraven, kapitáne!
- Jak se jmenuješ? - Kudrnáč. Jsem nejstarší.
Přeřízni provaz. Vítej. Budeš vytírat podlahu.
- A kdopak jsi ty, mladíku? - Hrdlořez Kejhák, ženami žádaný.
Jacku!
- Vítej. Budeš leštit dřevo. - Chyť se lanoví.
- A ty, hochu? - Já jsem Petr.
To není pirátské jméno! Co třeba Podlý Jim?
Ne. Jen Petr.
Mně se mé jméno líbí.
Tak dobrá.
Nemá zajímavé jméno, tak se projde po prkně!
Tady je text.
Mladý pane...
- Koho hrajete? - Chlapce. - To bude asi omyl.
Pane Barrie!
To je nedorozumění. Mám hrát nějakou nánu.
- To by mi nesedělo. - Žádnou nánu. Jste pes.
- Prosím? - Novofundlanďan. V kostýmu.
Může hrát Zvoněnku.
To ne! Zvoněnka je světýlko, které poskakuje po jevišti.
Trochu mě to znepokojuje...
Darlingovi, Lilie Tygrovitá... Jak hra pro maňásky!
Ťapalka, Kudrnáč... Samá nesmyslná jména.
Kapitán Hák...
Zdravím tě, Jamesi.
Přeskočilo ti...
Jak dopadla zkouška?
Výborně. Docela to jde.
- To je dobře. - Děkuji.
Dobrý den.
- Jaká byla cesta? - Dlouhá. Vyčerpala mě.
- Uvařím vám čaj. - Dám si rád, díky.
- Půjdete za námi? - Sotva přijel.
Jdu pro vás místo Petra.
Přihlásil jsem se. Takhle se zkazí překvapení.
- Jaké překvapení? - Veliké.
Chystali jsme ho celý den. Všichni na vás čekají.
- Tak to je nenecháme čekat. - Neříkejte, že jsem to prozradil.
- Vždyť jsi nám nic neřekl. - Řekl. Je to divadlo. - Divadlo?
Přeukrutný příběh lady Uršuly. Napsal Petr Llewelyn Davies.
- Je to jen taková hloupůstka. - To doufám.
Zkusil jsem si něco napsat. A ostatní to dobře hrají.
Tak se na to podíváme.
Přeukrutný příběh lady Uršuly.
Jednou za úsvitu se lady Uršula z rodu Dubonů
vydala do katedrály pomodlit se ke své světici.
Když došla ke dveřím, strážný chrlič ožil a vrhl se na ni.
Vesničané uprchli,
ale Uršula na schodech uklouzla, chrlič ji popadl,
skryl pod křídla a vynesl ji na věž.
Pokračuj.
Krátce poté do města zavítal rytíř J.M. Barnaby...
Co je vám?
Odvedeme ji dovnitř.
Nechce o tom mluvit. Prý to nic není.
Ale nemohla dýchat, pane doktore.
Nelze léčit někoho, kdo si nemoc nepřipustí.
Musíte ji o tom přesvědčit.
- Vynasnažím se. - Tady.
Takhle natáhni ruku.
A vyhoď tu minci!
Dále!
Pan doktor si na tohle netroufne. Musíte do nemocnice na testy.
Nesmysl. Nemám čas.
A nemocnice si naše rodina užila dost.
- Třeba vám pomohou. - Vím, co svedou.
Viděla jsem to u manžela.
Ne, Jamesi. O nemocnici nestojím. Zato o večeři ano.
Na čem jste se domluvili tentokrát? Že je to nachlazení?
- Na ničem jsme se nedomluvili. - Nelžete mi, vy dospělí!
Nelžu. Nevím, co je to za nemoc.
Říkala, že nás táta brzy vezme na ryby. A ráno umřel.
Maminka nelhala. Doufala, že to tak bude.
Týden se ani nehnul. A já se chystal na ryby!
Nebudu ti lhát. Slibuju.
Zato mě učíte vymýšlet si hlouposti a předstírat...
Já nejsem slepý! Nedělejte ze mě hlupáka!
Co se děje? Petře!
Tvá hra! Já chtěla vidět zbytek.
Kouzlo trochu vyprchalo, viď? Kvůli hloupému nachlazení.
Chtěl jsem zmínit porušování občanských svobod.
Vlády nemají právo...
Jamesi.
- S Gilbertem Cannanem se znáte. - Dobrý večer.
Pan Cannan působí ve výboru proti cenzuře.
Vím, že jste se také zapojil.
Chtěl s tebou mluvit. Čekala jsem tě dřív.
Večer se protáhl, Mary.
Ano. Zapomněla jsem, kolik je.
- Promluvíme si jindy. - To bude lepší.
Tak jindy. Díky za trpělivost.
Dobrou noc.
Nic neřekneš?
A co mám říct?
"Zvláštní, jak se pan Cannan zdržel!" A pak?
"I ty ses zdržel, Jamesi. Jak se má paní Daviesová?"
- Měl bych skvělou odpověď. - Jak se opovažuješ!
- Tohle není nějaká tvá hra. - Vím.
Je to vážná věc.
Teď to nehodlám probírat. Snad ráno. Dobrou noc.
Pane Barrie, není mi trochu těsný?
Spíš na vás plandá.
- Možná tady... - Tam mě škrtí.
- Dejte tam třeba prkýnko. - Prkýnko?
Narovná ramena. Jinak je to výborné.
- Zítra ti bude špatně. - Už večer.
Jamesi,
zrovna svačíme.
- Matku si pamatujete. - Ovšem.
- Odložíte si klobouk? - Tak dost, hoši!
Neběhejte, rozbijete něco!
Ráda bych si s vámi promluvila. Jen na okamžik.
Běžte si hrát na zahradu.
- Kázání od babičky, to znám. - Půjdeme do pracovny?
- Nepůjdeš za nimi? - Dobře.
- Omlouvám se... - Zavřete, prosím. - Jistě.
Nabídl jste prý Sylvii své služebnictvo.
- Ne tak docela. - Nebude to nutné.
Nechám to na Sylvii.
Necháte to na mně. Budu zde bydlet.
- Nastěhujete se sem? - Potřebují mě.
Dohlédnu na domácnost bez vaší dobročinnosti.
Tak to není. Pomáhám jako přítel.
Nevíte, jak tím utrpěla?
Jste takový sobec?
Prosím?
Pobývat v domku ženatého muže ničí vdově vyhlídky.
Sylvie si musí někoho najít. Chlapci potřebují otce.
Bráníte rodině, aby se opět vzchopila.
Přeju jim jen dobré.
Postarám se o ně sama.
- Vy máte vlastní starosti. - Co tím naznačujete?
Chraňte si, co máte.
Tak jako já.
Nepochybovala jsem o tom, co najdu.
Zpověď, která na ty stránky pronikla...
- O lásce si do deníku nepíšu. - Ne.
Ale pochopil jsi, o kom mluvím.
To mě utěšuje.
- Přece jen tě trochu znám. - Nemusíš mi kvůli tomu číst deník.
Ne. Stačí chodit na tvé hry.
Byla jsem tak naivní, když jsme se brali.
Myslela jsem, že géniové mají své tajné skrýše,
kde nápady poletují jak podzimní listí.
Doufala jsem, že aspoň jednou mě tam vezmeš.
Takové místo není.
Ale je.
Země Nezemě.
Je to nejlepší text, jaký jsi napsal.
Daviesovy ten svět nadchne. Škoda, že do něj nepatřím.
Přál jsem si to. Snažil jsem se.
Čekal jsem, že se spolu vydáme na dobrodružné výpravy.
Ale nastěhovali jsme se sem a ty jsi začala...
- Přemísťovat nábytek. - Co jsem měla dělat?
- Pořád jsi byl pryč. - Byl jsem tady.
Ale hleděl jsi do jiných světů, jako bych neexistovala.
- Nech mě aspoň dopsat tu hru. - V přítomnosti tvé múzy?
Už mě netěší čekat a být za hlupačku.
Tu hru nemůžu nechat.
Jistě.
Ale choď večer domů.
Po zkoušce přijď na večeři. Žádný venkov, ani park.
Jestli nám tu šanci nedopřeješ,
skončíme to.
Já to skončím.
Hraje otřesně...
Nano!
Co je?
Nejdřív vezměte pyžamo, pak ustelte.
Tlapami?
Tlapami ustelete, pyžamo vezmete do zubů.
Jako pes...
přece nemáte prsty.
Ani zuby. Nevidím, nedýchám.
Mám jen tenhle čumák.
- Může dostat zuby? - Třeba moje.
Dostanete zuby. Dáme si pauzu.
- Jste báječný. - Úžasný. - Po čtyřech vám to jde ještě líp.
- Jen to vyklop, Charlesi. - Představ si premiéru.
Doktoři, advokáti, obchodníci, paničky, všichni vyšňoření.
Koupili si lístky, čekají od divadla divadlo.
A uvidí krokodýly, víly, piráty, indiány a co já vím!
Ty to přece víš. Jsi génius.
Nepoučuj mě! Víš, kolik mě to stojí?
Na premiéru mi rezervuj pětadvacet míst.
- Mám je rezervovat? - Pětadvacet.
Na různých místech hlediště.
- Kdo ta místa zaplatí? - Obsadím je. - Kdo je zaplatí?
Strýčku Jime! Můžu s vámi mluvit?
Dvacet pět! Bude to ohromné.
- Kdo zaplatí? - Budou obsazená...
- Já letím! - Nemusíme ani moc tahat.
Maminka nás poslala ven.
Prý chce klid, ale strašně se třásla.
Nejsem hlupák. Měl bych vědět pravdu.
Ani já ji neznám. Nechce o tom mluvit.
Je to vážné?
Možná ano.
- Má jít na testy. - Přemluvte ji. - Ona odmítá.
Všechny mé dobré úmysly vám spíš škodí.
- Všechno jsem asi pokazil. - To babička vás zaplašila.
Hodně se o to snaží.
Snad má dobrý důvod.
Nejde o vás. Nechce, aby někdo mamince ublížil.
Vidíš to...
To je úžasné.
Chlapec je pryč.
Za těch třicet vteřin jsi dospěl.
- To ty bys s ní měl promluvit. - Nevím, co jí říct.
Poradíš si.
- Promiňte, ale Nana zkolaboval. - Co se stalo?
- Asi má těsný kostým. - To snad ne. Promiň, Georgi.
Pořádně ho utáhni.
Zamávej křídly. A je to.
- Můžu taky? - Trošku zatáhni.
- A já? - Za chvilku.
- Vytáhni mě! - Přestaňte, chlapci!
- Mrzí mě to... - Georgi?
Paní Daviesová s vámi chce mluvit.
Jen s panem Barriem.
To vy jste ho navedl?
- Navedl? - Jamesi, vy víte, o co jde.
George je nechá srovnat tu ruku, jen když se dám vyšetřit.
Tak to budete muset. On je totiž dost umíněný.
Je to nesmysl.
- Neřeknou mi nic nového. - Nového?
- Vy už jste s lékařem mluvila? - To není vaše věc.
Můj stav je patrně vážný.
Ale přeji si žít jako dřív.
Nechám se vyšetřit,
budu brát léky.
Ale nechci vědět, na co jsou. A na nic už se neptejte.
Ani bych na to nepomyslel.
Mary!
Petře, slož Georgeovi kapesníček. Je v prádelníku.
Ano, maminko.
Jacku, zase ti vylezla košile. O přestávce ji zkontroluj.
- Nechystáš se pak na večírek? - Jen na chvilku.
- Lístky! - S dětmi? - Georgi!
Možná... Má je u sebe George?
Podívám se do toaletního stolku. Zeptej se George.
Michaeli, kde máš ponožky? Počkej tady.
PETR PAN - PREMIÉRA
Dej jí nohy nahoru, Georgi.
Ještě nějaké přikrývky.
Vezmi Michaela s sebou.
Vypadá hůř než v tom domku.
Hlásil se někdo o těch pětadvacet míst?
- Je zájem o lístky? - Ano. - Tak je prodejte.
- Viděl jsi Daviesovy? - Co ty rezervace? - Přijdou.
Koho jsi pozval? Nejsou tady.
Určitě přijdou.
- Neviděl jste Daviesovy? - Ne.
- Jack šel pro pana doktora. - Nepotřebuju ho. - Ale ano.
Uvařím ti heřmánek. Petr u tebe počká.
Petře...
Můžu pro tebe něco udělat?
Ne, miláčku.
Musíš jít do divadla.
To nemůžu.
Můžeš.
Chci to. Chci, abys mi pak všechno vyprávěl.
Prosím.
Je to jen hra, mami. Nic důležitého.
Já ji otevřu.
Vyndej ji.
Otevři ji.
Nikdy jsem na tebe nebyla tak pyšná.
Dámy a pánové, budeme začínat!
Ještě ty vstupenky můžeme prodat.
- Charlesi, už přišli! - Kdo přišel?
Odpusť jim. Jdou až ze sirotčince.
- Ale co tu dělají? - Jdou na představení. 25 míst.
Pětadvacet sirotků. Jde na mě noční můra.
- Tvá hra může začít. - Tvá hra!
Posaďte je na ta prázdná místa.
- Tamhle. - Děkuju.
Tenhle je aspoň lépe oblečený.
Jste opravdu znamenitý pes.
Díky.
Nepůjdu spát! Ne a ne!
Nano, ještě není šest. Dvě minutky!
Prosím. Ještě minutu.
Nano, nebudu zlobit.
Kdo jste?
Je tu někdo? Zahlédla jsem něčí tvář.
Mé děti!
Jak je jí?
Odpočívá.
Můžu za ní?
Nemusíte být v naší domácnosti u všeho.
- Ale ona ho uvidí ráda. - Mlč, Georgi.
Utajil jste přede mnou stav mé dcery,
nedělám si tedy výčitky, že vás vykážu.
- To nejde! - Jdi nahoru! - Neporoučej mi!
Tohle je náš domov. Nebudete o mamince rozhodovat!
Není dítě! Ani já ne! Strýčka Jima jí zakazovat nebudete!
- Mami. - Ano, miláčku?
Jamesi!
Co vaše hra?
Jen se podívejte.
- Byla bych přišla... - Musíš odpočívat. - Mám tolik práce.
Musím zašívat. Čtyři chlapci, samé záplaty...
Nestačím na to.
Tohle mi nedělejte.
Nedívejte se tak na mě. Nemám kam utéci.
Chlapci, nechte mě chvíli s maminkou. Díky.
Oni to vidí.
Nemůžete pořád předstírat.
Předstírat?
Předstírání jste u nás zavedl vy, Jamesi.
Podle vás stačí věřit, a všechno se dá změnit.
- Hodně věcí, ne všechno. - To důležité ano.
Předstíráme přece, že patříte k rodině, ne?
Znamenáte pro nás tolik, že je jedno, zda to je pravda.
A i když není,
a nikdy nebude,
musím předstírat dál,
až do konce.
I před vámi.
- Jak dokážeš létat? - Zvednou tě nádherné myšlenky.
Děláš to svižně. Předveď to pomaleji.
Už vím, jak na to, Wendy.
Fouknu na vás kouzelný prášek.
A teď to zkuste z postýlek.
Zavrťte ramínky a leťte!
- Já letěl! - Nádhera!
Vezměte se za ruce.
- Podívej! - To se mi líbí!
Poletíme ven!
- Doprava a rovně, až do rána! - Je génius.
- Sylvie, seďte klidně. - Už se mi ulevilo.
Měla jsem špatný den.
Vraťte se do divadla. Najděte Petra.
Jistě.
Děkuji vám.
Víc pro vás udělat nemohu?
Ne.
Vlastně... Přála jsem si navštívit Zemi Nezemi.
- Měl jste mi o ní vyprávět. - Ano, slíbil jsem to.
Dnes už je na to pozdě.
Tak někdy brzy.
Určitě.
- To se oba utopíme? - Voda stoupá.
To je ocas Michaelova draka.
Vytrhl se mu a uletěl.
- Drak! Odnese tě. - Nás oba.
Dva neunese. Michael a Kudrnáč to zkusili.
Bez tebe nepoletím, Petře. Budeme losovat.
Jsi dáma, to nejde!
- Jsi připravená, Wendy? - Petře!
- Nepouštěj se! - Mám strach! - Drž se!
Zemřít, to bude obrovské dobrodružství.
Jsem rád, že jsi přišla.
Premiéru jsem nikdy nevynechala.
O mně a Gilbertovi jsi asi slyšel.
Ano.
Prý je to velký skandál.
A jak se máš?
Dobře.
A ty?
Mrzí mě to.
To nemusí.
Bez té rodiny bys takovou hru nenapsal.
Potřebuješ je.
Sbohem.
- Pane Barrie! - Paní Snowová.
Děkuji vám. Je to můj nejhezčí divadelní zážitek.
Díky. A kde je pan Snow?
Ten nás opustil.
Ti piráti a indiáni by ho nadchli. Byl jako chlapec.
Až do konce.
To je mi líto. Jak se daří vám?
Teď už docela dobře.
Může za to ten tikající krokodýl.
Všechny nás honí čas...
- Je to tak. - Tetičko, tady je to pití.
- Nebudu vás zdržovat. - Rád jsem vás viděl.
- To byl pan Barrie? - To byl pan Barrie.
Co tomu říkáš?
- Je to o našem létě, že? O nás. - Ano.
- Líbilo se ti to? - Je to kouzelné. Děkuju.
- Já děkuju tobě, Petře. - To je Petr Pan. Úžasné!
- Tak ty jsi ten dobrodruh! - Ano, nevrhá stín.
Já nejsem Petr Pan.
To on.
Nijak se to nezlepšilo?
Ne.
Zastavil se tu James?
Můžu si s vámi promluvit?
Omluvte mě.
Nebráníš mu za mnou přijít?
Doufala jsem, že přijde a já se v něm mýlím.
Hra má úspěch, zajímá se o něj celý Londýn.
Je mi to líto, má milá.
- Co se děje? - To je tajemství.
- Ticho, Michaeli. - Já nic neřekl.
- Mami, můžeš jít dolů? - To přece nejde, Georgi.
Myslím, že by jí to prospělo.
- Co zase provádíte? - Uvidíš.
- Je to divadlo. - Ne obyčejné. Je to "ta" hra.
Ovšem s kompromisy. Hodně je třeba si představit.
- A tak to má být. - Ano, tak to má být.
Michaeli, sedni si k mamince.
Můžete...
Nepůjdu spát. Ne a ne!
Nano, ještě není šest. Dvě minutky.
- Ty znáš víly, Petře? - Ano, ale skoro všechny umřely.
Když se první děťátko poprvé zasmálo,
smích se rozletěl na tisíc kousků, a tak vznikly víly.
Z prvního smíchu každého novorozence se stane víla.
Na každého chlapce a děvče by měla být víla.
- Měla? A není? - Ne. Děti jsou přemoudřelé.
Brzy na víly přestanou věřít. A jakmile to vyřknou,
zemře jedna víla.
Kdo je to?
Rudoši prohráli?
Wendy a chlapce lapili piráti?
Já ji zachráním!
To je jen můj lék.
Otrávený? A kým?
Zvoněnko, tys ho vypila?
Byl otrávený?
Vypila jsi ho, a zachránila mě.
Zvoněnko,
ty umřeš.
Její světýlko pohasíná.
Jestli zhasne, ona umře.
Hlásek jí slábne, sotva ji slyším.
Může se uzdravit, jestli děti uvěří, že víly jsou.
Věříte na víly?
Honem řekněte, že ano.
Jestli věříte, zatleskejte.
Hlasitěji!
Děkuji vám.
Jen běž.
Tohle je Země Nezemě.
Tolik dokonalých dní.
Začal jsem věřit, že to tak bude navždycky.
Mlčte!
Nezůstala by s vámi navždycky.
Měla manžela, mého otce. Vás tak ráda nikdy neměla.
Nechci tvého otce nahradit, Petře. To bych neudělal.
Radši ho nechte jít.
Georgi, odveď bratry domů. Přijdu hned.
Moc mě to mrzí.
Všechno jsem ve vaší rodině pokazil.
Nebuďte tak domýšlivý. Petrův zármutek s vámi nesouvisí.
- Věnuji mu víc času. - To nestačí, pane Barrie.
Jestli mu věnujete jen trochu času, raději ho nechte.
Vím, že mě nemáte v lásce. Chápu to.
Měl jsem vaši dceru velmi rád, i chlapce.
- Teď mě potřebují. - Ano? A na jak dlouho?
Co tím chcete říci?
Sylvie v závěti žádá dva poručníky.
Vás, pane Barrie, a mne.
- Jak to vidíte? - Budu ctít její přání.
Měla jsem to dělat i dříve.
Pokud je to přílišný závazek, postarám se o chlapce sama.
Copak myslíte, že bych je mohl opustit?
Posaď se, Petře.
Matka mi ji slepila, když jsem ji roztrhal.
Viděl jsem vaši hru a teď píšu bez přestání.
Měla by radost.
Mluvil jsem s babičkou. Zůstanu u vás. Nadobro.
Lituju, že jsem se choval hrozně.
To nic.
Já myslel,
že s námi bude navždycky.
Já také.
Ale ona tu je.
Na každé stránce tvé fantazie.
Tam ti zůstane navždycky.
Ale proč musela umřít?
To nevím.
Když si na tvou maminku vzpomenu,
vidím ji šťastnou v pokoji,
jak se dívá na hru o svých synech, kteří nikdy nevyrostli.
Odešla do Země Nezemě.
Můžeš ji kdykoli navštívit,
když se tam vydáš.
Jak?
Stačí věřit, Petře.
Jen věřit.
Já ji vidím.
KONEC
PO. ET. A 2005